DETTA HAR HÄNT
- Vi låg med varann. - Hon kallar det våldtäkt.
- Jag älskar dig, Katy. - Sluta!
Andrews fru tog en överdos.
Det saknas bevis för annat än självmord.
Åklagaren kommer inte att väcka åtal.
Vill ni komma in och ta nåt att dricka?
Inte med en våldtäktsman.
Jag bröt mig in hos Andrew. Snälla, hjälp mig.
- Vad gäller saken? - Vi har en husrannsakningsorder.
- Förtalsprocesser kan ta lång tid. - Jag vet.
Att bygga upp mitt liv tog också lång tid, men hon förstörde det.
Hon står i skuld till mig.
Han har varit hemma hos mig. I mitt hem, Katy!
Han lämnade mitt örhänge där för att visa att han kunde.
- Är du säker? - Vem skulle annars ha gjort det?
Du måste ringa polisen, nu direkt.
- De har inte hjälpt mig hittills. - Det kan du inte veta.
Jag måste skydda mig själv. Jag tänker inte tillåta det här.
- Laura, vad gör du? - Jag måste göra nåt.
- Var är du? - Planet till Edinburgh...
Jag måste lägga på.
Laura, vänta! Laura!
Hej, jag heter Laura Nielson. Är ni mrs Cassidy?
- Ja, det är jag. - Mary Earlhams mamma?
Ja.
Jag har några frågor om er svärson Andrew. Får jag komma in?
- Javisst, kom in. - Tack.
- Ledsen att ni får vänta. - Ingen fara.
Vad ville ni fråga om Mary?
- Kände ni henne? - Hon var vacker.
Ja, det var hon. Men hon visste inte om det.
Hon kunde aldrig tro på de snälla saker man sa om henne.
Det var så synd.
- Var hon kock? - Catherine som står bredvid var det.
De var bästa vänner sen nio års ålder.
Mary hade hand om affärerna.
De öppnade pop up-restauranger och en food truck, bland annat.
- Catherine driver den fortfarande. - De där ser goda ut.
Det är pepparkakshundar. En familjetradition. Fråga inte.
Vad vill ni, miss Nielson?
Jag kände inte er dotter, mrs Cassidy.
Men jag känner er svärson Andrew Earlham. Och...
Tusan också, jag vet inte hur jag ska säga det här.
- Säg det bara, det är enkelt. - Ibland är det inte det.
För ett tag sen var Andrew och jag ute tillsammans,
och den kvällen,
följde han med hem till mig, där han våldtog mig.
Mitt ord står mot hans. Jag kan inte bevisa nåt.
- Nåt annat har hänt mig tidigare... - Vad gör ni här?
Hade Andrew och er dotter problem?
- Polisen verkar tro... - De ställde många påflugna frågor.
De antydde saker.
De drog med Andrew till stationen fler gånger, men anhöll honom aldrig.
De hittade aldrig minsta bevis.
Andrew var en bra make och en bra svärson.
Och en underbar pappa till Luke.
- Jag hörde att de bråkade mycket... - Ja, ett gift par som bråkade.
Kan ni tänka er?
Mary mådde inte bra.
Vet ni varför jag bakar de här?
För när Mary var liten var hon rädd för pepparkaksgubbar. Livrädd.
Därför gjorde jag pepparkakshundar i stället.
Hon var den känsligaste själ jag nånsin känt.
Hon hittade mörker i allt. Hon rådde inte för det.
Och det var mörkret som tog henne till slut. Det svalde henne.
Men det var allt. Så när ni kommer hit och påstår...
Jag vet inte vad ni antyder att Andrew kan ha gjort mot min dotter,
men det gör mig illa till mods. Ni går över gränsen, i mitt hem.
Jag vill att ni går nu.
- Snälla, om det finns nåt... - Försvinn.
Jag är ledsen.
Hallå?
- Vad tidigt du är hemma. Vad är det? - Jag mådde inte bra.
Hördu.
Det beror på allt det här med miss Nielson, eller hur?
- Det är lugnt. - Nej, det är det inte.
Om du vill byta skola kan vi säkert ordna det.
- Nej. Det lugnar sig säkert. - Jadå.
Jag ska se till att folk får reda på sanningen. Allt hon sa var lögn.
Inget av det här borde ha hänt.
Jag beklagar verkligen att du hamnade mitt i det.
Men tro mig, snart är allt över.
Ja. Du borde inte sitta hemma. Gå ut och fira.
Ja, du kanske har rätt.
Du borde gå och lägga dig så att du känner dig bättre snart.
- Vad gjorde du därinne i en timme? - Hör på...
- Vad är det som pågår? - Jag tänkte berätta det för dig.
- Jag har bett om att bli förflyttad. - Menar du allvar?
- Ja. - Du kommer att glänsa. Varför?
Han bjöd ut mig, på en dejt. Andrew Earlham.
- Jag åkte hem till honom. - Det borde du inte ha gjort.
Han log och visade sina äckligt vita tänder.
Han verkade tro att jag skulle tacka ja.
Som om jag skulle ha gjort det. Kan du fatta det?
Låt dig inte påverkas av sådant. Förlita dig på din utbildning.
- Varje dag dyker sådana som han upp. - Så känner vi alla ibland.
- Rory... - Tänk på saken. Om du bestämt dig...
...så är det som det är.
Okej.
Hej, vad vill du ha?
Visst är det du som är Catherine?
- Ja. Känner jag dig? - Nej, jag heter Laura Nielson.
Du är väl inte från skattemyndigheten?
Nej, det är jag inte. Har du tid en stund?
Jag kan nog avvara några minuter.
- Jag vet inte vad jag ska säga. - Du behöver inte säga nåt.
- Varför kontaktade du mig? - Jag vill veta mer om honom och Mary.
- Mary? - Vet du nåt om deras äktenskap?
Var allt som det skulle?
Hon var min vän och hon var deprimerad.
Och... det är hela historien.
- Polisen trodde att nåt annat hände. - Hon begick självmord.
Jag önskar att hon inte gjort det, men det förändrar inget, eller hur?
Jag träffade Marys mamma. Hon avfärdade allt, precis som du.
- Som om hon undanhöll nåt. - Jag beklagar.
Okej. Här är mitt nummer.
- Om du kommer på nåt så ring mig. - Visst.
Tack för kaffet.
Hej då.
Flight BA112 till London Gatwick är tyvärr inställt.
Detta beror på ogynnsamma väderförhållanden.
Ta kontakt med personalen för mer information.
Hej, det är jag. Jag hörde att du var sjuk i dag.
Jag ville bara höra hur du mår. Ring mig.
Jag vågar inte tänka på hur barerna som inte vann ser ut. Diplomet.
SKOTTLANDS BÄSTA HOTELLBAR
Jaha, jag såg det inte. Det verkar helt okej här.
Smaka på maten så ändrar du nog uppfattning.
- Så du är stamgäst här? - Jag reser mycket i jobbet.
Men i kväll kommer jag ingenstans. Det känns bara skönt.
- Så ditt flyg blev också inställt? - Ja.
Allt duger i en nödsituation sägs det, men det här stället...
Jag kanske hellre ger mig ut i stormen.
- Jag heter Ian. - Laura.
- Hej, snygging. - Hej.
Förlåt att jag ringer så sent. Vi hade tekniska problem.
Är det sant? I Irak? Så oväntat.
Hur mår du? Hur mår det lilla pumpafröet?
Hon är en liten oliv nu.
- Hon? - Önsketänkande.
Vad sjutton är det där?
Jag läste en artikel om superjuicer i nån tidskrift.
Man ska dricka olika varje dag.
Då får oliven i sig alla vitaminer och sån skit.
Vitaminer och sån skit. Trevligt.
Jobba inte för hårt, okej?
- Du blir ju beskjuten hela dagarna. - Det blir jag inte.
- Jag har hellre mitt jobb än ditt. - Ja, jag är bara en sophämtare.
Jag förändrar inget. Jag städar bara upp all skit efter att saker hänt.
- Nästa dag är allt där igen. - Det är viktigt. Du gör skillnad.
Det var en av anledningarna till att jag föll för dig.
Hur som helst, berätta om soliga Mosul.
Det har varit stekhett här i dag,
och gissa vem som glömde solkrämen? Jag!
Jag erbjuder IT-lösningar åt företag som inte vet hur internet fungerar.
Det låter intressant.
Det var det. Det är det. Det är helt okej.
- Du, då? Vad jobbar du med? - Jag är lärare.
- Lärare? - Ja.
- Jag kan ge dig läslektioner. - Ja, gärna det.
Vill du ha ett till glas?
Nej tack, jag borde gå och lägga mig.
Säkert? Kom igen, jag är bra på att övertala folk.
Nej, sa jag!
Hallå? Hej, Catherine.
Nej, jag är glad att du ringer.
Innan Mary tog livet av sig låg jag med Andrew.
I alla år har jag trott att det var mitt fel.
Men sen läste jag det du skrev och då förstod jag.
Jag trodde att jag var full och att det var därför jag inte mindes nåt.
Det kändes som att det hände nån annan och att jag såg på.
- Han drogade dig också. - Det måste han ha gjort.
Jag trodde att jag gjort mitt livs största misstag.
Han sa att det var min idé och jag trodde honom.
Det är så patetiskt.
Det är inte ett dugg patetiskt.
Vet du hur många som inte inser vad de råkat ut för?
De klandrar sig själva eller luras att göra det.
När de väl inser vad som hänt är det få som klarar av att anmäla det.
På nåt sätt övertygas de om att det var deras eget fel.
Jag vet inte hur...
...men Mary fick reda på vad som hänt.
- Det var efter det som hon... - Catherine.
Hon måste ha insett sanningen. Hon måste ha vetat hur han är.
Du behöver inte klandra dig själv.
Det var inte ditt fel.
Följ med mig.
Berätta för polisen om vad som hände dig. Snälla.
Folk måste få veta det. Vi måste se till att Andrew aldrig gör om det.
Okej.
Tack, Catherine. Från djupet av mitt hjärta, tack.
Tacka mig när Andrew Earlham sitter i fängelse.
Du är anklagad för tjänstefel.
Det gäller en anmälan om trakasserier mot mr Andrew Earlham.
Han påstår att du låg bakom en obefogad genomsökning av hans hus.
- Vill du bestrida anklagelserna? - Ja.
Andra poliser har vittnat om ditt intresse för Andrew Earlham.
De bad dig att inte blanda dig i deras fall.
Vi har pratat med kriminalare Nigel Wilson om hans roll i sökandet.
Vill du fortfarande bestrida anklagelserna?
- Kom in. - Hej.
- Hej, jag visste inte... - Förlåt, jag borde ha ringt först.
Jag skulle ändå hit för att titta till paret Registar.
Det underlättade inte direkt för er att förlora en specialistläkare.
Ingen fara, vi förstår.
Men nu är jag tillbaka.
Ska du börja jobba igen?
Jag trodde att jag behövde rensa tankarna.
Anklagelsen skakade om mig.
Nåt sådant kan man inte kontrollera. Den känslan gillar jag inte.
Att inte styra över mitt eget öde. Att bli utnyttjad.
Men nu ligger det bakom mig.
- Är fallet nedlagt? - Ja.
Jag kan andas igen. Jag har återfått kontrollen.
Det blir som om jag aldrig har varit borta.
Om något är jag starkare nu.
Efter att ha gått igenom allt det här och klarat av det.
- Om du är säker, så. - Det är ett viktigt jobb.
Du känner mig, Margaret. Om jag vill ha nåt låter jag inget komma i vägen.
- Hej. - Hej. Jag kan inte ta emot de här.
Förlåt, jag menade inte att...
Jag ber om ursäkt.
Får jag fråga, har du en pojkvän eller är du inte intresserad?
Jag klarar inte av sånt här just nu.
- Det gör inget. - Så jag kan inte ta emot dem.
- Jag är ledsen. - Det gör inget.
- Sluta säga att det inte gör nåt. - Det är ingen fara.
Det är samma sak.
Det är verkligen ingen fara.
Jag ber om ursäkt för att jag var lite påflugen.
- Jag brukar inte göra så här. - Det är inte ditt fel.
Jag borde packa. Jag tog ett senare flyg för att kunna ligga och dra mig.
Säg inget. Inte för att nån skulle bry sig, men...
Förlåt, jag vet inte varför jag pratar än. Det här känns pinsamt.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Har du några tips gällande vad jag gör för fel?
Det beror inte på dig. Det är sant.
Det är synd att vi inte träffades tidigare. Det...
Nu...
Jag känner mig trasig.
Jag hoppas att du hittar ett sätt att läka, Laura.
Ja.
Det är Laura. Lämna ett meddelande.
Jag hörde att du inte kom till jobbet i dag.
Jag är orolig för dig. Ring mig är du snäll.
Tom? Vad sjutton gör du här?
Liam är väl hos sina föräldrar med barnen?
Det är väl då vi brukar träffas?
- Tom, du måste gå. - Jag vill bara prata med dig.
Har du druckit?
Jag har blivit avstängd från jobbet. Då passar det bra att dricka.
Vad gör du här?
- Vad tror du? - Du måste gå.
- Det där menar du inte. - Jo, det gör jag.
- Kom igen, jag vet att du saknar mig. - Tom, nej.
Nej, Tom. Jag vill inte ljuga mer.
Är det inte det som gör dig upphetsad?
Släpp mig!
Jag borde kanske berätta för Liam. Det kanske vore det bästa för alla.
- Det vågar du inte. - Jag har inget att förlora.
Men det har jag.
Mina barn, då?
Tänker du bara ödelägga mitt liv?
Älskling, vi är hemma! Jag smet därifrån tidigt.
Mamma var helt färdig, så jag ville lämna henne i fred.
- Hej! - Hej, Tom.
- Är allt bra? - Inte direkt.
Tom.
Vad är det?
Tom?
Hej, där är ju min kille!
Max, lämna oss i fred en stund.
Ingen fara. Jag ville bara berätta det senaste om Lauras fall.
Hon kan berätta allt för dig.
- Laura. - Catherine. Är du klar att åka?
Det har hänt nåt. Jag kan inte följa med.
Okej, jag förstår. Det var ju kort varsel.
Du kan komma en annan gång.
Första samtalet går säkert bra att ta över telefon. Jag förstår.
Jag beklagar...
...att du blivit utsatt för det här, det gör jag.
Men det är inte samma sak för mig.
- Vad menar du? - Du vet vad han gjorde mot dig.
Jag vet inte.
Jag vaknade bara bredvid honom en dag. När jag läste det du skrev,
kanske jag bara ville tro att samma sak hänt mig.
Det fick mig att känna mig mindre skyldig.
Jag vill bara gå vidare med mitt liv. Det vill väl alla?
Det vi vill och det rätta är inte alltid samma sak.
Tidigare sa du att du var säker. Du läste det jag skrivit.
Jag såg på dig att du vet vad han är kapabel till. Vad har förändrats?
Hon har varit här, eller hur? Marys mamma.
Vad hon än sa så var det inte ditt fel.
- Det som hände är inte... - Har hon inte lidit nog?
Ska jag ta hennes barnbarn ifrån henne också?
Hon är bara rädd, det är allt.
Hon vill fortsätta att träffa Luke som om inget förändrats.
Hon vill hellre tro att hennes dotters äktenskap var lyckligt,
än erkänna att hon inte hjälpte henne.
Medan hon sticker huvudet i sanden och du går vidare,
går mannen som våldtog oss båda fri.
Han är framgångsrik och lycklig trots det han har gjort.
Gud vet hur många gånger han har kommit undan med det. Hur många?
- Hur många liv ska han få förstöra? - Jag är ledsen.
Förlåt mig.
- Vill du inte ta nåt att dricka? - Nej, jag skulle somna vid bordet.
Ingen fara. Det är som att äta middag med min fru.
- Glömmer du inte nåt? - Var inte löjlig.
Natalie drack jämt vin när hon var gravid med Anna och hon mår fint.
Bortsett från att hon har tre armar.
Och du undrar varför din fru somnar?
Tänk vad du skulle sakna det här.
Ledsen, Rory. Jag har tänkt på det.
Nej, låt inte idioter som Andrew Earlham vinna.
Det handlar inte bara om honom.
Jag vill kunna komma hem och säga till min andra hälft,
att jag haft en bra dag. Jag vill att mitt barn ska märka det också.
Vissa dagar är inte så illa.
De är väldigt sällsynta, det vet du.
Så det blir en annan rotel?
- Ja, det blir det. - Okej.
Ger du upp?
Nej, jag ska försöka få dig att ändra dig tills du slutar.
Men jag är klar för i kväll. Ut med dig.
- Vi ses. - Det gör vi.
Fiskmåsarna ger sig av från den här sydligt belägna platsen,
och flyger tillbaka över Engelska kanalen.
De återvänder hit för att bygga bo på Skottlands klippiga kust.
De här klipporna blir hem åt tusentals måsar,
när de återvänder från sydligare breddgrader.
Deras omsorgsfulla parningsritualer är välkända.
När de väl bildat par håller de ihop under sju säsonger.
När de första fåglarna anlänt översvämmas klipporna snart,
av över 8 000 häckande par.
Snart får de inhemska fåglarna sällskap av utländska arter.
- Hejsan. - Hej.
- Förföljer du mig? - Det här var märkligt.
Eller inte särskilt, eftersom vi båda ska flyga hem, men...
- Jag kan gå nån annanstans. - Nej, sätt dig här om du vill.
- Är det säkert? - Visst.
Tog du verkligen ett senare flyg för att kunna ligga och dra dig?
Vad kan jag säga? Jag är väldigt lat.
- Förlåt för det där på hotellet. - Det är ingen fara.
Jo.
Har du nånsin varit med om nåt som...
Man ser världen på ett visst sätt,
men sen händer nåt och när man vaknar är allt annorlunda.
Plötsligt vet man inte vad som är viktigt längre.
Man undrar varför man bryr sig om att göra samma sak dag in och dag ut.
Förlåt, det låter helt obegripligt.
Det gör inget.
Jag är rädd.
Jag är rädd hela tiden.
Jag har förändrats och vet inte hur jag ska bli som förut.
Det kanske du inte behöver bli.
Du kanske bara behöver lära dig att vara den du blivit.
Sa mannen som du inte känner.
Förlåt, det var säkert inte till nån hjälp.
Jo, det var det faktiskt.
Till alla resande med British Airways flight 105:
Incheckningen stänger om cirka femton minuter.
Det där gäller mig.
Lycka till.
- Tack. Hej då. - Hej då.
- Vad fan...? - Jag fick ditt brev.
Brevet från din advokat.
- Det passar inte så bra just nu. - Stämmer du mig?
Stämmer du mig? Hur i helvete vågar du?!
Dina anklagelser är ärekränkande. Folk läste det du skrev.
Vänner, lärare, elever på Lukes skola.
Nej, du får inte göra det här mot mig två gånger.
Du våldtog mig, Andrew. Och nu vill du tysta mig också?
Det kan du inte. Jag tänker inte hålla tyst om vad du gjort.
Villkoren i brevet är tydliga.
Skriv ett inlägg och erkänn ditt misstag, annars stämmer jag dig.
Det behöver inte gå längre än så här.
Foga dig efter våra villkor, annars vidtar jag åtgärder.
Jag vet! Jag vet varför din fru tog livet av sig.
Hon fick reda på vad du gjorde mot Catherine McAulay, eller hur?
Hon stod inte ut med att leva med nån som dig längre.
Du borde väl gå hem nu? Det är sent.
En fin kvinna som du borde inte vara ute ensam så här sent.
VECKA 10
NU ÄR DITT BARN LIKA STORT SOM EN OLIV
Du får säga vad du vill. Du måste få berätta vad som hänt.
Du måste anmäla honom.
- Hur kunde du gå hem till honom? - Jag vet inte, jag bara...
Jag tänkte mig inte för.
- Han kunde ha... - Jag vet.
Skitsnack, han kan inte stämma dig. Det är väl ett fritt land?
- Dyra advokater får inte tysta folk. - Liam, det räcker.
Förlåt.
Jag ska titta till barnen.
Har du funderat på att byta skola?
Du måste skämta.
- Du kan byta till vilken du vill. - Varför skulle jag låta honom vinna?
Livet handlar inte om att vinna jämt, utan att ta hand om sig själv.
Tycker du att det är så illa?
Kommer du ihåg den där julen vi tillbringade hos moster Rachel?
Vi spelade monopol och du förlorade.
Jag var sju år.
Du tvingade oss att spela om och om igen, tills du äntligen vann.
- Du var tvungen att vinna. - Jag har förändrats.
Nej, det har du inte.
När de flesta stöter på ett hinder saktar de ner och tänker efter.
Du springer mot det snabbare.
Du ger aldrig upp, Laura. Jag beundrar den egenskapen, men...
...vid vissa tillfällen är det smartast att släppa taget.
Jag kanske inte är så smart.
Tänk på saken. Snälla, tänk på saken.
Okej.
Jag borde gå.
Tack.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
Jag ringer dig i morgon.
- Hej. - Är allt bra?
- Tack för att du ville ses här. - Jag har aldrig förstått lockelsen.
Det är fridfullt.
Ja, och iskallt. Kom, det är varmare i bilen.
Tog du med det?
Jag tänkte ge dig en föreläsning om tillit till systemet.
- Om att vi har lagar av en anledning. - Men?
Men vi vet båda två att jag inte tror på det. Jag tog med det.
- Är du säker? - Annars hade jag inte bett dig.
- Vad tänker du göra med det? - Det är nog bäst att du inte vet.
Jag köpte precis GHB. Jag är redan inblandad, så berätta.